האחריות לקיום הבטיחות והגיהות בתעסוקה בארגונים

על מי מוטלת האחריות לקיום הבטיחות והבריאות בתעסוקה
באופן כללי, האחריות לקיום חוקי ותקנות הבטיחות והבריאות מוטלת על המעביד שיכול להיות תופש המפעל או בעל המפעל. משמעות המונח "תופש המפעל" רחבה, כאשר הכוונה היא לאדם שמנהל את המפעל בפועל – גם אם אין הוא הבעלים שלו. במקרה של חברה או שותפות, אפשר לראות כאחראי לעבירת בטיחות כל אחד מהמנהלים, השותפים או הפקידים האחראים בחברה המעורבים בתהליכי העבודה. חוק החומרים המסוכנים, לדוגמה, קובע כי כל "מנהל פעיל בתאגיד, שותף (למעט שותף מוגבל), או פקיד האחראי מטעם התאגיד על התחום שבו בוצעה העבירה" חייב לפקח ולעשות את כל מה שניתן למניעת עבירות על חוק החומרים המסוכנים. 
אם נעברה עבירה על-פי חוק זה, חזקה היא כי נושא המשרה בתאגיד הפר את חובתו בעניין זה, אלא אם הוכיח כי עשה כל שניתן כדי למלא את חובתו.       
אם מעשה או מחדל שתופש המפעל אחראי להם על פי החוק בוצעו למעשה על ידי עובד או אדם אחר, תחול האחריות גם על עובד או אדם זה. במיוחד נכון הדבר לגבי עובדים שהפרו תקנות או חובות החלות עליהם. אפשר לפטור את בעל המפעל מהאחריות לעבירה רק במקרה שהוא יכול להוכיח שנקט אמצעים סבירים למניעת ההפרה או המחדל .
קבלן הבונה מחדש מבנה או מתקן במפעל נחשב כתופש המקום שנמסר לו, והוא הדין גם לגבי בעלים או שוכר מכונה שאיננו בעל המפעל. הכוונה הכללית במקרים כאלו היא להדגיש כי האחריות עשויה לחול על המעביד הישיר של העובדים שנפגעו – גם אם אין הוא תופש המפעל או בעליו.                                  
בענף הבנייה החוק מטיל את האחריות לבטיחות על מספר גורמים: מנהל העבודה באתר הינו הנושא הראשי למילוי הוראות הבטיחות, אך אחריות-על לבטיחות מוטלת על מזמין העבודה ו/או הקבלן הראשי. במיוחד קיימת דרישה ממזמין העבודה לספק לעובדים ציוד מגן אישי, ולמנות מנהל עבודה באתר. על מנהל העבודה לאתר מפגעים, להדריך את העובדים, להשגיח על ביצוע העבודה באופן בטוח, ועוד. כל אימת שקבלן בונה בתחום המפעל, ויש לעובדי המפעל גישה לאתר הבנייה, האחראי העליון על הבטיחות הינו מנהל המפעל.

אחריות המעביד לפי דיני נזיקין וחוק העונשין
לפי פקודת הנזיקין, אם הפרת חוק גרמה נזק לאדם, הוא רשאי לתבוע פיצויים ממפר החוק שגרם לו את הנזק. לפיכך, בנוסף לתביעה פלילית המוגשת על-ידי המדינה בגלל הפרת חוקי הבטיחות, עשוי מעביד להיתבע בתביעת נזיקין על ידי אדם שנפגע בתאונת עבודה. תביעת נזיקין יכולה להיות מוגשת גם כשאין אחריות פלילית, מאחר שהעילה לתביעה פלילית נקבעת על-פי כללים אחרים מאלו של תביעת נזיקין אזרחית. בדיון בתביעת נזיקין אזרחית עשויים להפחית מהעונש למעביד אם העובד התנהג בצורה רשלנית שגרמה לתאונה ("רשלנות תורמת" של הנפגע לתאונה).                                                                             
על-פי חוק העונשין (סעיף 304), כל הגורם שלא בכוונה מותו של אדם מחוסר זהירות, או במעשה פזיז או לא אכפתי, שאינם בגדר התרשלות פושעת, צפוי לשלוש שנות מאסר. מפסקי-דין שהתקבלו מתברר כי מוות שנגרם בגין אי התקנת אמצעי בטיחות ליד מכונה, או בגלל אי-מילוי חובה אחרת המוגדרת בחוק, ייחשב כרשלנות בת-עונש על פי סעיף זה. יתר על כך, נוהגים לראות את המעביד כמי שהתרשל, אם המוות נגרם מפני שהמעביד לא הקפיד על העסקת עובדים                  מאומנים, שימוש בחומרים טובים, שיטת עבודה מתאימה ופיקוח יעיל. 
לגבי התנהגות רשלנית עם מכונות, קובע חוק העונשין (סעיף 338) כי אם אדם אינו נוקט אמצעי זהירות במכונה שבפיקוחו, או מתנהג עם המכונה בצורה פזיזה, נמהרת, או רשלנית, והתנהגות זו עלולה לסכן חיי אדם או לגרום לו חבלה, אפשר לתבוע אדם כזה לפי חוק העונשין גם אם לא היתה כלל פגיעה באדם.
מעבידים יכולים להתגונן מראש נגד תביעות נזיקין על ידי רכישת פוליסת "ביטוח מעבידים", המוצעת על-ידי חברות ביטוח פרטיות, אך קיימים מקרים של התרשלות המעביד שאין הביטוח  מכסה אותם – הכל בכפוף לתנאי הפוליסה. אין גם ביטוח נגד רשלנות שהינה רשלנות פלילית.      

אחריות הממונה על הבטיחות בארגון
מפעלים המעסיקים יותר מ-50 עובדים חייבים בהעסקת ממונה על הבטיחות, שמתפקידו, בין היתר, לייעץ למעביד בכל נושאי הבטיחות (ראה פירוט תפקידי הממונה על הבטיחות בהמשך). למרות שאחריות העל לשמירה על הבטיחות במקום העבודה מוטלת על המעביד, הרי הממונה על הבטיחות במפעל נושא באחריות מקצועית ונדרש למלא באופן נאות את תפקידיו המוגדרים בחוק. חשוב, יחד עם זאת, להדגיש כי הממונה על הבטיחות איננו, בהכרח, ראש מערך הבטיחות במפעל, ורצוי כי תפקיד זה ימולא על-ידי מנהל בכיר שהתמנה לתפקיד זה. הממונה גם אינו מבצע, בהכרח, את כל פעולות הבטיחות הנדרשות במפעל, שכן האחריות לבטיחות ולבריאות העובדים מוטלת על ממלאי תפקידים רבים בכל רמה בארגון – הכל לפי העניין. הפונקציה העיקרית של ממונה הבטיחות הינה מתן ייעוץ מקצועי הקשור לזיהוי, הערכה ושליטה בסיכונים, וכן מתן הנחיות בכל הקשור לדרישות החוק, אך אין לצפות ממנו בדרך כלל כי יוכל לנהל בעצמו את כל הפעולות הנדרשות לשמירה על הבטיחות והגיהות בארגון.

אחריות העובדים לבטיחות ולגיהות בארגון
למרות שאחריות העל לקיום הבטיחות במקום העבודה מוטלת על המעביד, החוק מטיל גם על העובד חובות מסוימות. אסור לעובד לעשות במזיד, ללא סיבה סבירה, מעשה העלול לסכן אחרים או את עצמו. אסור לו לפגוע או להשתמש לרעה במזיד באמצעים ובהתקני בטיחות שסופקו כדי לשמור על בטיחותם, בריאותם או רווחתם של העובדים. אם סופקו לעובד אמצעי בטיחות, או התקנים שהם חובה על-פי חוקי הבטיחות, הוא חייב להשתמש בהם. עובד חייב להשתמש בציוד מגן אישי שניתן ולשמור אותו במצב תקין ונקי, ולהחזירו מיד למעביד או לממונה על העבודה לשם החלפתו אם התגלה בו פגם או נזק. 
עובד חייב להודיע למעביד על כל גורם סיכון שנתגלה לו במקום העבודה ושלא היה ידוע קודם, והוא חייב להתייצב לבדיקות רפואיות תקופתיות המתחייבות על-פי דרישות כל דין, וכן להדרכות הבטיחות שהוזמן אליהן על-ידי המעביד או מטעמו. 
אסור לעובד לאכול, לשתות או לעשן במקום בו עובדים עם חומרים מזיקים (כגון	בנזן, ארסן, אבק מזיק, חומרים רדיואקטיביים וכדומה), והוא יכול לעשות כן רק בחדרים מתאימים שהמעביד חייב להתקין. בנוסף למצוין כאן, קיימות הוראות מיוחדות נוספות לעובדים בקרינה מיננת ולעובדים החשופים לחומרים מסוכנים, הוראות המפורטות בתקנות השונות שהותקנו מכח פקודת הבטיחות בעבודה.